Испания, 1944 г.
Гражданската война е завършила.
Скрити в планините,
въоръжени групи все още се борят срещу новия фашистки режим.
Сформирани са военни постове, за да се унищожи Съпротивата.
Някога, много отдавна...
В Подземното царство,
където няма лъжи и болка,
живеела принцеса, която мечтаела за човешкия свят.
Тя мечтаела за синьото небе,
нежния лек ветрец и слънчевата светлина.
Един ден,
изплъзвайки се от своите пазители, принцесата избягала.
Когато излязла, светлината я заслепила
и изтрила всяка следа от миналото в паметта й.
Тя забравила коя е и от къде идва.
Тялото й почувствало студа, болестите и болката.
Накрая тя умряла.
Но нейния баща, краля,
знаел, че душата на принцесата ще се завърне,
може би в друго тяло,
на друго място и в друго време.
И той щял да я чака до последния си дъх,
докато свят светува...
Не разбирам защо е нужно да носиш толкова много книги, Офелия.
Отиваме в провинцията, сред природата.
Приказки?
Малко си голяма, за да си пълниш главата
с такива глупости.
Моля те, помоли го да спре колата.
Офелия, изчакай.
Братчето ти не се чувства добре.
Госпожо, добре ли сте?
Госпожо, да ви помогна ли с нещо?
Няма нужда. Дайте ми само малко вода.
Вода. Вода за съпругата на капитана.
Офелия?
Офелия, ела тук.
Видях фея.
Погледни си обувките!
Да вървим.
Като стигнем до мелницата, излез да посрещнеш капитана.
Искам да го наричаш "таткo".
Не можеш да си представиш колко добър бе към нас.
Това е само една думичка, Офелия. Просто една думичка.
Капитане, идват.
Закъсняха с 15 минути.
Кармен.
Добре дошла.
Това не е необходимо. Мога да вървя отлично.
Доктор Ферейро предпочита да не се претоварваш.
Не.
Хайде. Направи го заради мен.
Благодаря.
Офелия, излез.
Поздрави капитана.
Офелия.
Прави се с другата ръка, Офелия.
Мерседес!
Вземи багажа им. - Да, сеньор.
Това е лабиринт.
Тази скална грамада е тук откакто се помня.
Дори и преди мелницата.
По-добре не влизай вътре, може да се загубиш.
Благодаря.
Всичките ли си ги прочела?
Мерседес!
Капитанът те вика.
Баща ти има нужда от мен.
Той не ми е баща.
Капитанът не ми е баща.
Баща ми беше шивач. Загина във войната.
Капитанът не е мой баща.
Вече го уточни. Ще тръгваме ли?
Виждала ли си майка ми?
Красива е, нали? - Да.
Прилошава й заради бебето. Забеляза ли?
Партизаните се крият в гората,
защото там е трудно да бъдат проследени.
Те познават местността по-добре от всеки от нас.
Ще затворим подстъпите към гората.
Храна, медикаменти, всичко ще минава през нас.
Трябва да ги принудим да дойдат. Да се покажат.
Ще поставим три нови командни пункта.
Тук, тук и тук.
Мерседес.
Помоли доктор Ферейро да слезе.
Да, сеньор.
Това ще ти помогне да спиш през нощта.
Две капки точно преди лягане.
Само две капки.
Чудесно.
Цялото. Браво.
Можеш да ме повикаш по всяко време, ако нещо ти потрябва.
Ти или сестрата.
Лека нощ.
Затвори вратата и загаси лампите, миличка.
Трябва да се качиш да го прегледаш.
Раната се влошава. Кракът му няма подобрение.
Само това успях да взема.
Съжалявам.
Видал те чака в кабинета си.
Ела тук, Офелия.
Господи, краката ти са ледени, миличка.
Страх ли те е?
Малко.
Какъв е този шум?
Нищо, скъпа, просто вятъра.
Нощите тук са различни от тези в града.
Там се чуват коли, трамваи.
Тук къщите са стари.
Скърцат.
Сякаш говорят.
Приготвила съм ти изненада за утре.
Изненада? - Да.
Книга? - Не, нещо много по-хубаво.
Защо трябва да се омъжваш?
Бях сама твърде дълго.
Аз съм до теб. Не си сама.
Никога не си била сама.
Когато пораснеш, ще разбереш. И на мен не ми беше лесно.
Братчето ти се обажда.
Разкажи му някоя от твоите приказки.
Сигурна съм, че ще се успокои.
Братче мое, братче мое...
Преди много, много години...
в една нещастна, далечна страна,
имало една огромна планина от грапав черен камък.
При залез слънце,
на върха на тази планина,
една роза разцъфвала всяка нощ.
Който я откъснел, щял да стане безсмъртен.
Но никой не смеел да я доближи,
защото бодлите й били пълни със смъртоносна отрова.
Хората говорели помежду си за своя страх от смъртта
и болката, но никога за перспективите,
за вечен живот.
И така, всеки ден розата увяхвала,
без да даде своя дар,
забравена и изгубена на върха на тази студена мрачна планина,
завинаги сама, до края на света.
Влез.
Как е тя? - Много е слаба.
Ще си почива колкото е нужно.
Аз ще спя тук.
А синът ми? - Моля?
Извинете ни, капитане...
А синът ми, как е той?
За момента няма причини за безпокойство.
Чудесно.
Капитане, съпругата ви не би трябвало да пътува
в такава напреднала бременност.
Това ли е мнението ви? - Професионалното ми мнение, да.
Един син трябва да се роди при баща си.
Това е всичко.
Още нещо, капитане.
Какво ви кара да смятате, че е момче?
Не се занасяй с мен.
В 8 часа засякохме активност в северозападния сектор.
Изстрели.
Сержант Байона претърси сектора и хвана един заподозрян.
Другият е неговия син, който живее тук в града.
Капитане, баща ми е почтен човек.
Нека аз преценя това.
Свали си шапката, когато разговаряш с мен.
Намерихме това оръжие у него. Стреляно е с него.
Баща ми беше на лов за зайци, капитане.
Пак повтарям, замълчи.
"Нямам бог, правителство или господар"?
Ясно. Как ти се струва това? - Червена пропаганда, капитане.
Това не е пропаганда, сеньор.
Това е един стар алманах, капитане.
Ние сме просто селяни.
Продължавай нататък.
Отидох в гората, капитане... На лов за зайци.
Заради дъщерите си. Те са болни.
Зайци. Добре.
Капитане, както каза баща ми, той беше на лов за зайци.
Престанете.
Вие го убихте, вие го убихте!
Убиец! Кучи син!
Не е зле да се научиш да претърсваш тия задници както трябва,
преди да си ме изкарал извън нерви.
Да, капитане.
Мамо. Мамо, събуди се!
Мамо, има нещо в стаята.
Здравей.
Да не си ме последвала дотук?
Ти фея ли си?
Виж!
Това е фея.
Искаш да дойда с теб?
Навън? Къде?
Има ли някой?
Ехо?
Има ли някой?
Това си ти!
Това си ти. Ти се върна.
Не се страхувай, моля те.
Погледни.
Аз съм Офелия. Ти кой си?
Аз ли?
Имам толкова много имена...
Стари имена, които само вятъра
и дърветата могат да произнесат.
Аз съм планината,
гората и земята.
Аз съм...
Аз съм фавн.
Ваш покорен слуга, Ваше височество.
Не, аз съм... - Ти си принцеса Моана,
дъщеря на краля на подземния свят.
Баща ми беше шивач.
Ти не си родена от човек.
Луната е тази, която те роди.
Погледни лявото си рамо
и ще откриеш белег, който го доказва.
Истинският ти баща е отворил портали из целия свят,
за да можеш да се върнеш.
Този е последният от тях.
Но трябва да се уверим,
че същността ти е непокътната,
че не си станала смъртна.
Трябва да изпълниш три изпитания преди да настъпи пълнолуние.
Това е Книгата на кръстопътя.
Отвори я, когато си сама,
и тя ще ти покаже твоето бъдеще,
ще ти покаже какво трябва да направиш.
Но тук няма нищо.
Мерседес, приготви тези зайци за вечеря.
Прекалено млади са.
Добре, виж дали стават за готвене. - Да, сеньор.
Кафето е преварено. Опитай.
Трябва да го наблюдаваш.
Както желаете, сеньор.
Сготви тези зайци.
Той не хареса кафето. - Той е едно превзето конте.
Превзето конте.
Ще ни трябват говеждо и още едно пиле.
Откъде да ги намерим? - От жената на доктора или на кмета.
Е, те ядат повече от чифт свине.
И не млъкват нито за миг. - Даже и под вода.
Веднага се връщам, Мерседес.
Офелия.
Баща ти дава прием довечера.
Виж какво ти уших.
Харесва ли ти?
Какво не бих дала да имам толкова хубава рокля,
когато бях на твоите години! А погледни обувките.
Харесват ли ти?
Да, много са хубави.
Сега върви да се изкъпеш.
Дърво
Офелия?
Офелия, побързай. Искам да облечеш роклята.
Искам да си красива за капитана.
Ще приличаш на принцеса.
На принцеса?
Гледай пилетата да са добре почистени.
И не забравяй кафето.
Изглеждаш невероятно, момичето ми, просто невероятно.
Каква прекрасна рокля!
Връщай се на работа, не губи време.
Искаш ли мляко с мед?
Дръпни се, не можем да допуснем да изцапаш роклята с мляко.
Стои ти прекрасно.
Мерседес, вярваш ли във феи?
Не. Но като малка вярвах.
Вярвах в много неща, в които вече не вярвам.
Снощи при мен дойде една фея.
Наистина ли?
И не беше сама, бяха много.
Имаше и един фавн. - Фавн ли?
Беше много стар, много висок и миришеше на земя.
Майка ми ме предупреждаваше да се пазя от фавни.
Мерседес!
Ела с мен.
Капитане, всичко е тук.
Брашно, сол, олио, лекарства,
маслини, бекон...
Тютюн, това е истински тютюн.
И купони за храна.
Трябвате ми, за да направя опис. - Много добре.
Мерседес.
Ключът. - Да, сеньор.
Това ли е единствения ключ? - Да, сеньор.
Отсега нататък ще бъде в мен.
Капитане!
Капитане, може би не е нищо.
Това са те.
"Някога, когато гората била млада,
в нея живеели създания,
които вършели магии и чудеса."
"Те се пазели взаимно
и спели в сенките на огромно смокиново дърво,
растящо на хълма до мелницата."
"Но сега дървото умира.
Клоните му са изсъхнали. Стволът му е стар и сгърчен.
Гигантска жаба се е заселила в корените
и му пречи да расте.
Ти трябва да сложиш трите вълшебни камъка в устата на жабата
и да вземеш златния ключ от стомаха й.
Само тогава смокиновото дърво ще се съживи отново."
Били са тук преди по-малко от 20 минути.
Бързали са.
Били са най-много десетина.
Антибиотици.
По дяволите, забравили са този лотариен билет.
Те са тук.
Тези кучи синове са тук...
и ни наблюдават.
Хей!
Забравихте си това!
И лотарийния си билет!
Върнете се да си ги вземете.
Кой знае, днес може да е щастливия ви ден!
Здравей. Аз съм принцеса Моана.
Не се страхувам от теб.
Не те ли е срам да живееш тук,
да ядеш насекоми...
и да дебелееш, докато дървото умира?
Хей!
Провери ли в стаята й?
И градината? - Да, сеньора.
Къде е това момиче?
От тук, моля.
Нека ви представя съпругата си Кармен.
Много ми е приятно. - Приятно ми е да се запознаем.
От сега нататък по един купон за храна на семейство.
Разгледайте ги.
Само по един? - Само по един.
Капитане, не съм сигурен, че това ще е достатъчно.
Ако хората внимават, ще е достатъчно.
Не можем да позволим, някой да доставя храна на партизаните.
Те губят почва, а един от тях е ранен.
Извинете, капитане, от къде сте сигурен?
Днес почти ги спипахме. Намерихме това.
Антибиотици.
Бог вече се е погрижил за душите им.
Какво ще стане с телата им, зависи изцяло от Него.
Ще ви помогнем с каквото можем, капитане.
Знаем, че не сте тук по своя воля.
Тук грешите.
Избрах да дойда тук, защото искам сина ми
да се роди в една нова, пречистена Испания.
Защото тези хора изповядват погрешното убеждение,
че всички сме равни.
Но има голяма разлика -
войната свърши и ние победихме.
И ако за това е необходимо да избием цялата тази сган,
ще го направим и точка.
Всички тук сме по своя воля.
По своя воля!
Сложете кафето. Аз отивам за още дърва.
Ще го наглеждаме.
Офелия?
Как се запознахте с капитана?
Бащата на Офелия шиеше униформите на капитана.
О, разбирам...
След като почина, аз отидох да работя в ателието.
Преди малко повече от година,
с капитана се срещнахме отново.
Не е ли невероятно?
Да се срещнете отново след толкова време...
Невероятно, много невероятно.
Моля да извините жена ми. Тя не е общувала много с хора.
Мисли си, че тези глуповати истории са интересни за другите.
Сеньора, момичето е тук...
Извинете ме.
Казвал ли съм ви, че се познавах с баща ви, капитане?
Не. Нямах представа.
Запознахме се в Мароко.
Познавах го само от скоро, но ми направи голямо впечатление.
Отличен войник.
Хората от батальона му казаха,
че когато генерал Видал умирал на бойното поле,
счупил часовника си в една скала,
за да може сина му да знае точния час на смъртта му.
За да знае как умира един смел човек.
Глупости. Той не е имал часовник.
Това, което направи, ме нарани.
След като се изкъпеш, ще си легнеш без вечеря.
Слушаш ли ме?
Понякога си мисля, че никога няма да се научиш да се държиш прилично.
Разочарова ме, Офелия.
И баща ти също.
Имаш предвид капитана?
Той ме унижи.
Взех ключа.
Заведи ме при лабиринта.
Здравей.
Взех ключа.
Това там съм аз, а момичето си ти.
А бебето?
Значи си взела ключа.
Радвам се.
Тя вярваше в теб от самото начало.
Много се радва, че успя.
Пази ключа.
Ще ти потрябва съвсем скоро.
Това също - парче тебешир.
Остават две изпитания,
a луната е почти пълна.
Имай търпение.
Скоро ще преминем през седемте градини
на твоя палат.
Как да разбера, дали това което ми казваш, е истина?
Защо би те лъгал един беден малък фавн?
Започвайте.
Дръжте талоните си готови за проверка.
Хайде, побързайте. Вашето име?
Име и фамилия.
Нарцисо Пеня Сориано, на вашите услуги.
Това е дневната ни дажба хляб в Испания на Франко,
съхраняван на сигурно място в тази мелница. Червените лъжат,
защото в обединена Испания
няма дом, оставен без топлина и храна.
Хайде, покажи ми какво следва.
Покажи ми.
Офелия...
Офелия, помогни ми.
Това е дневната ни дажба хляб в Испания на Франко,
съхраняван на сигурно място в тази мелница.
Капитане! Капитане!
Червените лъжат като казват, че в Испания царува глад...
Елате бързо. - ... защото в обединена Испания
няма дом, оставен без топлина и храна.
Това е дневната ни дажба хляб в Испания на Франко...
Съпругата ви се нуждае от постоянна почивка.
Трябва да я държим на приспивателни през повечето време.
Момичето трябва да спи някъде другаде.
Ще остана тук до раждането.
Излекувай я.
Няма да жаля пари и средства.
Излекувай я.
Не се тревожи.
Майка ти ще се оправи скоро, ще видиш.
Да родиш не е лесно.
Тогава никога няма да раждам.
Ти помагаш на хората в гората, нали?
Казала ли си на някого?
Не, не съм.
Не искам да ти се случи нещо лошо.
Нито аз на теб.
Знаеш ли някоя приспивна песен?
Само една...
но не си спомням думите.
Няма значение. Искам да я чуя.
Не се плаши. Аз съм.
Готов ли си? - Да.
Тогава да вървим.
Това е истинска лудост.
Ако този човек разбере за нас, ще ни избие всички.
Мислила ли си за това? - Толкова ли те е страх от него, д-ре?
Не ме е страх...
Поне не за мен самия.
Педро, Педро,
братчето ми.
Ти не изпълни изпитанието. - Не, майка ми е болна.
Това не е оправдание.
Погледни... Това е корен от мандрагора.
Растение, което мечтаело да бъде човек.
Сложи го под леглото на майка си,
в купа прясно мляко.
Всяка сутрин му давай две капки кръв.
А сега, нямаме време за губене.
Пълнолунието наближава.
Вземи феите, за да те водят.
Отиваш на много опасно място,
така че внимавай!
Съществото, което дреме там,
не е човек.
Ще видиш голямо пиршество,
но не яж и не пий нищо.
Абсолютно нищо!
Животът ти зависи от това.
Донесох малко ликьор, тютюн, сирене.
Писма за Триго и Пилото.
Дай да видим как е кракът ти, Франсез.
Ти как мислиш, че е? Зле.
Да видим.
С-северноамерикански,
британски и канадски войски
са дебаркирали на малък плаж в северната част на Ф-Ф...
Франция, пелтек такъв. - Франция.
Над 150 000 войници
под командването на генерал Дуайт Д. Айзенхауер...
Много ли е зле, докторе?
Виж, Франсез...
Не можем да го спасим.
Ще се опитам да го направя колкото се може по-безболезнено.
Почакай, докторе, само за секунда.
"Нарисувай с тебешира врата някъде в стаята си."
"Щом вратата се отвори, обърни пясъчния часовник."
"Феите ще те водят."
"Не яж и не пий нищо по време на престоя си
и се върни преди да падне последната песъчинка."
Не.
Тази е.
Не! Не!
Скоро ще дойдат подкрепления от Хака.
50 човека или повече. Тогава ще се изправим срещу Видал.
И след това какво?
Ако го убиете, ще го замени някой, същия като него. Друг пък него...
Притиснати сте до стената, без оръжия, без сигурно убежище...
Нуждаете се от храна и лекарства. Трябва да помислиш за Мерседес.
Ако наистина я обичаше, щеше да минеш границата с нея.
Тази кауза е обречена. - Оставам тук, докторе.
Нямам избор.
Трябва да си тръгвате.
Ето ключа, но в момента не можете да слизате долу.
Той точно това чака.
Остави това на мен.
Аз съм страхливка.
Не, не си.
Напротив.
Аз съм страхливка... едно нищо,
живея при такъв кучи син,
да го пера, да му приготвям леглото и храната...
А ако докторът е прав и не можем да победим?
Поне ще затрудним това копеле.
Наляво! Наляво!
Капитан Видал.
Температурата й спада. Не знам как е станало, но е факт.
Но все още има температура?
Да, но това е добър знак. Тялото й реагира.
Чуй ме.
Ако се наложи да избираш, спаси бебето.
Това момче ще носи моето име и това на баща ми.
Спаси него.
Братче...
Малко братче...
Ако ме чуваш,
нещата тук отвън, не са много хубави.
Но скоро ще трябва да излезеш.
Заради теб мама е болна.
Искам да те помоля нещо когато излезеш,
само едно:
не я наранявай.
Ще я видиш, тя е много хубава,
макар, че понякога е тъжна.
Ще видиш как се усмихва
и ще се влюбиш в нея.
Чуй ме, ако направиш каквото ти казвам,
аз ти обещавам,
че ще те заведа в своето царство и ще те направя принц.
Обещавам ти, че ще бъдеш принц.
Дадох им сигнал със свирката, но те не се отместиха.
Опитах се да спра, но бе твърде късно.
С огняря скочихме точно навреме,
но товарът замина.
Какво е откраднато от товарните вагони?
Не са отворили нито един.
Какво искаш да кажеш?
В цялата тази бъркотия, не са отворили нито един вагон.
Не са взели нищо. - Нищо? Сигурен ли си?
Един бог знае какво са искали,
освен това да ни губят времето.
Появиха се от нищото, капитане.
Имат гранати, идват от хълма.
Капитане, обградихме една група, която изостана.
Прикрили са се зад скалите.
Серано, не се страхувай, това е единствения достоен начин да умреш.
Серано!
Дай да погледна.
Можеш ли да говориш?
Жалко.
Капитане, този тук е още жив.
Прострелян е в крака.
Какво е станало? - Хванали са един.
Какво? - Хванали са един жив.
Отвеждат го към склада за провизии.
Мерседес!
Педро... Педро...
Мерседес.
Капитане, трябва да вляза в склада за провизии.
Не сега, Мерседес. Отдръпнете се.
Това е достатъчно, мила.
Да го занеса ли аз?
Ето, половината доза.
Не мисля, че има нужда.
Чувствам се по-добре, много по-добре.
Не разбирам как стана, но се радвам.
Мамо...
Мамка му, тази цигара си я бива!
Истински тютюн, който трудно се намира.
М-м-майната ти.
Да му се не види, Гарсес. Хванахме един, и той се оказа пелтек.
Ще ни отнеме цяла нощ.
Важното е да проговори...
Гaрсес е прав.
По-добре да ни разкажеш всичко.
За да сме сигурни, че това ще се случи,
съм донесъл няколко инструмента.
Неща, които си събрал по пътя.
Първоначално не бих могъл да ти вярвам,
но след като използвам това, ще си признаеш някои неща.
Когато стигнем до това,
ще сме изградили... Как да ги нарека?
По-близки отношения, почти като между братя.
Ще видиш.
А когато стигнем до това,
ще повярвам на всичко, което ми кажеш.
Ще сключим сделка.
Ако можеш да преброиш до три без да заекваш,
си свободен.
Не гледай него, гледай мен.
Аз съм най-висшестоящия.
Гарсес? - Да, капитане?
Ако кажа, че този задник може да си ходи, кой ще ми попречи?
Никой, капитане. Ще може да си отиде.
Ти си на ход. Брой до три.
Едно...
Добре.
Две...
Добре. Още едно и си свободен.
Срамота.
Майка ви е много по-добре, Ваше височество.
Сигурно вече сте спокойна.
Да, благодаря ти.
Но нещата не станаха много добре.
Така ли?
Имах едно премеждие. - Премеждие?
Да.
Нарушила си правилата!
Бяха само две гроздчета. Мислех, че никой няма да разбере.
Направихме грешка!
Грешка?
Ти се провали. Никога няма да можеш да се върнеш.
Беше случайно. - Не можеш да се върнеш.
Пълнолунието е след три дни.
Духът ти ще остане сред хората завинаги.
Ще остарееш като тях, ще умреш като тях,
а спомените ти ще избледнеят с времето.
И ние ще изчезнем заедно с тях.
Никога вече не ще ни видиш.
Добро утро, докторе. Съжалявам, че ви събудих толкова рано,
но мисля, че имаме нужда от помощта ви.
Мили боже, какво сте му направили?
Не е кой знае какво.
Но нещата вървят добре.
Обичам да сте ми под ръка, докторе. Това си има своите предимства.
Серано, остани тук.
Проговорих.
Не казах много...
н-н-но проговорих.
Съжалявам. Съжалявам.
Убий ме, убий ме. Моля те.
Кучи син.
Това ще премахне болката.
Още малко.
Наблюдавай д-р Ферейро. Веднага идвам.
Да, капитане.
Вече не помръдваш.
Да не си болен?
Какво правиш там долу?
Повикай го! - Кого?
Кого другиго, малоумнико, Ферейро!
Какво, по дяволите, е това?
Не! Не, не, не!
Остави я. Остави я, моля те!
Погледни! Виж какво крие под леглото ти!
Какво мислиш за това?
Офелия, какво прави това под леглото?
Това е вълшебен корен, който фавнът ми даде.
Всичко това е заради боклуците, които й позволяваш да чете.
Виж какво направи!
Моля те, остави ни насаме. Ще поговоря с нея, скъпи.
Добре. Както желаеш.
Той ми каза, че ще се оправиш. И ти се оправи.
Офелия, трябва да послушаш баща си.
Трябва да престанеш с всичко това.
Не, искам да се махна оттук!
Моля те, отведи ме оттук! Моля те да си вървим!
Не е толкова просто.
Ти растеш,
скоро ще разбереш, че живота не е като този в приказките.
Светът е жестоко място.
Ще го научиш, дори и да те заболи.
Не! Не! - Офелия!
Магията не съществува. Нито за теб, нито за мен, нито за когото и да е.
Мамо! Помощ!
Помощ!
Защо го направи?
Това е единственото, което можех да направя.
Не. Можеше да ми се подчиниш.
Можех, но не го направих.
Щеше да е по-добре за теб. Знаеш това.
Не разбирам. Защо не ми се подчини?
Да се подчиня в името на подчинението,
без да задавам въпроси...
Това е нещо, което правят само хора като вас, капитане.
Капитане!
Гарсес! Повикай полевия доктор.
Да дойде веднага! - Да, капитане.
Капитане, съпругата ви почина.
"Защото неведоми са пътищата Господни,
защото Неговата милост и опрощение
са в Неговите думи и в Неговото тайнство.
Защото въпреки че Бог ни праща своето послание,
от нас зависи да го разгадаем.
Защото когато напуснем своите обятия,
в земята полагаме само празна и безчувствена обвивка.
Душата сега е далеч, във вечните си обитания.
Защото в болката откриваме смисъла на живота
и чистотата на душата, която губим при своето раждане.
Защото Бог в безкрайната си мъдрост ни е дал решението в нашите ръце.
И защото само в Негово отсъствие
откриваме мястото му в своите души."
Ти познаваше много добре доктор Ферейро,
нали, Мерседес?
Всички го познавахме, сеньор. Всички тук.
Пелтекът спомена за информатор. Тук, в мелницата.
Представяш ли си? Точно под носа ми.
Мерседес, заповядай.
Какво ли си мислиш за мен?
Вероятно, че съм някакво чудовище.
Мнението на такива като мен няма значение, сеньор.
Отиди до склада за провизии и ми донеси още ликьор.
Да, сеньор. Лека нощ, сеньор.
Мерседес, не забравяш ли нещо?
Сеньор?
Ключът.
У мен е единственият ключ, нали така?
Да, сеньор.
Знаеш ли, има нещо странно,
което ме тревожи. Може би не е важно, но...
В деня, когато проникнаха в склада за провизии,
с всички тези гранати и експлозиви,
самият катинар не беше счупен.
Както казах, може би това не е важно.
Внимавай много.
Лека нощ, сеньор.
Офелия! Офелия!
Офелия, тази вечер си тръгвам.
Къде? - Не мога да ти кажа...
Вземи ме с теб. Не, не. Не мога.
Не мога, момичето ми. Но ще се върна за теб, обещавам.
Вземи ме с теб.
Чух нещо.
Не, няма нищо, не се плаши.
Мерседес.
Офелия.
Откога знаеш за това?
Откога ми се надсмиваш? Малка кучка!
Наблюдавай я!
И ако някой се опита да влезе,
убий първо нея.
Сушено месо.
Тютюн.
Ако ми беше поискала, щях да ти дам, Мерседес.
Искам имената на тези, които са написали тези писма.
Също така ги искам утре тук.
Слушам, капитане.
Свободен си, Гарсес.
Сигурен ли сте, капитане?
За бога, тя е само една жена.
Така сте смятал винаги.
Ето защо можех да го правя под носа ви.
За вас бях невидима. - По дяволите.
Откри слабото ми място - надменността.
Но нас ни интересува твоето слабо място.
Много е просто - проговаряш...
и аз ти казвам
дали това, което казваш, е истина.
Имаме някои неща тук точно за тази цел.
Не е нищо сложно.
Неща, които научихме от работата.
Първоначално...
Не съм някой старец! Нито пък ранен затворник!
Кучи син! Да не си посмял да докоснеш момичето...
Не си първата свиня, която ще изкормя!
Печелившите номера от лотарията са:
3-3-0-3-7.
Виж, той я е освободил.
Какви ги дрънкаш, по дяволите?
Ей!
Хванете я! Хайде! Доведете я!
Доведете я, да ви вземат дяволите!
На конете!
Ще е по-добре да дойдеш с мен без да оказваш съпротива.
Капитанът каза, че ако се държиш прилично...
Не ставай глупава.
Ако някой ще те убива...
предпочитам това да бъда аз.
Реших да ти дам
една последна възможност.
Обещаваш ли да правиш каквото ти кажа?
Ще направиш ли всичко, което ти кажа,
без да задаваш въпроси?
Това ще бъде последната ти възможност.
Тогава слушай.
Вземи брат си
и го заведи при лабиринта.
Но побързайте, Ваше височество.
Брат си?
Той ни трябва.
Но... - Без повече въпроси.
Вратата е заключена.
В такъв случай,
си направи твоя собствена врата.
Капитане, с ваше разрешение.
Елате бързо.
Сега пък какво има? - Серано се върна. Ранен е.
Ранен?
Къде е Гарсес?
Колко бяха?
Не мога да кажа точно, капитане.
Най-малко петдесетина.
Другите не успяха. Наблюдателните постове не отговарят.
Колко хора имаме тук в лагера?
Двайсет, може и по-малко, сеньор.
Тръгваме си. Заедно.
Не се страхувай.
Нищо няма да ти се случи.
Сложете наряд пред гората.
Когато наряда се смени, да дойде да ми докладва незабавно.
Съобщете незабавно да ни пратят подкрепления.
Слушам, капитане.
Остави го!
Офелия!
Бързо, Ваше величество,
дайте ми го.
Пълнолунието настъпи,
можем да отворим портала.
Какво държиш в ръката си?
Порталът ще се отвори,
само ако принесем в жертва невинна кръв.
Само капка кръв, нищо повече.
Това е последното изпитание.
Побързай.
Обеща да ми се подчиняваш!
Подай ми момчето! - Не!
Брат ми ще остане с мен.
Ще пожертваш свещените си права
заради това дете, което почти не познаваш?
Да, ще го направя.
Ще пожертваш царската си власт заради него?
Този, който ти причини такова страдание,
такова унижение? - Да, ще го направя.
Както желаете,
Ваше височество.
Не.
Синът ми.
Кажете на сина ми...
Кажете му в колко часа е загинал баща му.
Кажете му, че... - Не.
Той няма да знае дори името ти.
Изправи се, дъще моя.
Ела.
Татко.
Ти проля своята собствена, вместо невинна кръв.
Това беше последното изпитание, то бе най-важното.
И вие направихте добър избор, Ваше височество.
Ела тук, при мен...
И седни до баща си.
Той те чакаше толкова време.
Казват, че принцесата се завърнала в бащиното царство.
Че управлявала справедливо и с добро сърце
много векове.
Че народът я обичал.
Че оставила след себе си
малка диря за времето, което прекарала на земята,
която можели да видят само тези,
които знаят къде да търсят.
::: ЛАБИРИНТЪТ НА ПАН :::
ПРЕВОД APG